2022

ISBN 978-966-982-868-2 (epub)

Жодну з частин даного видання

не можна копіювати або відтворювати в будь-якій формі

без письмового дозволу видавництва

Електронна версія створена за виданням:

Перекладено за виданням:

Michalowicz M. Clockwork / Mike Michalowicz. — New York : Portfolio/Penguin, 2018. — 272 p.

Переклад з англійської Богдани Синякевич

Дизайнер обкладинки Аліна Бєлякова

Міхаловіц М.

М60 Точний, як годинник. Оптимізуйте свій бізнес, щоб керувати собою / Майк Міхаловіц ; пер. з англ. Б. Синякевич. — Х. : Віват, 2022. — 272 с. — (Серія «Бізнес», ISBN 978-966-942-862-2).

ISBN 978-966-982-333-5 (укр.)

ISBN 978-0-525-53401-3 (англ.)

Прагнете ефективніше розвивати власний бізнес? Отримувати більший прибуток, витрачаючи на роботу менше часу? Не боятися, що без вашої постійної присутності усе просто розвалиться? Мегакрутий підприємець та стартапер Майк Міхаловіц переконує: обов’язки можна і треба делегувати, а бізнес — оптимізувати, зробивши всі процеси точними, як годинник. Низка потужних стратегій допоможе переформатувати керування бізнесом у максимально автономний режим — без щоденної роботи до ночі, безкінечної комунікації з клієнтами та гори дедлайнів.

УДК 005.32

© Mike Michalowicz, 2018

© ТОВ «Видавництво “Віват”», видання українською мовою, 2022

Присвячую Джейку Міхаловіцу. Як справи, бро?

Вступ

На годиннику — 2:00, я пишу вам у відчаї.

Так починався лист від підприємиці Селести[1], яка звернулася до мене по допомогу. Упродовж останніх восьми років я отримав безліч електронних листів від читачів, а також від тих, хто почув заклик моїх книжок, промов, статей, відео й подкастів: викорінити бідність із власного бізнесу. Я відповів на всі листи, але зберіг лише кілька. Лист Селести спонукав мене взятися до написання цієї книжки.

У листі писалося:

Я — власниця дошкільного закладу. Ми не заробляємо ані копійки. Я не одержувала зарплатні, відколи ми заснували наш заклад. Хіба що дедалі більше заборговую. А сьогодні вночі я просто зламалася. Не лише фінансово, а й морально. Гадаю, передчасно піти з життя — найкращий вихід з цієї ситуації.

Серце завмерло. Я був стурбований, навіть не так — наляканий тим, що може статися з Селестою. Я побачив, яка вона вразлива.

Будь ласка, зрозумійте, я не надсилаю Вам передсмертної записки і не збираюсь вчиняти таку дурість зараз, бо це тільки завдасть болю моїй сім’ї. Була б я самотня, давно б уже не було мене на цьому світі. Розумієте, у мене двостороннє запалення легень. Я не маю коштів найняти прибиральницю, тож останні чотири години відшкрябувала підлогу і відчищала стіни. Я втомлена, заплакана і зупинилася тільки тому, що втомилася плакати. Мені треба виспатися. Я хвора, а всі ці турботи заважають спокійно спати. Єдине, що я ще можу віддати своєму бізнесу, — це час, але його також майже вичерпано.

Моє серце краялося від історії Селести. Я підприємець і пережив схожі ситуації кілька разів у житті. Та й тих, хто опинявся за межею і відчайдушно шукав порятунку, — не злічити.

Останні рядки того листа я запам’ятаю на все життя:

Що сталося з моєю мрією? Я у пастці. Виснажена. Не можу працювати ще більше. Або можу. Можливо, моя робота — повільне самогубство, про яке я думаю.

Що сталося з моєю мрією? Ви коли-небудь ставили собі таке запитання? Я ― так. І згадав про це, щойно прочитав листа. Ми працюємо, працюємо, працюємо, працюємо — і навіть не помічаємо, що бізнес-ідея, якою ми колись гордо ділилися з друзями, план, який розписували на дошці, бачення проєкту, яке передавали першим працівникам, — усе стає блідим спогадом про недосяжну мету.

Зазвичай я прошу дозволу поділитися листом, але не знаю, як зв’язатися із Селестою, тож, сподіваюся, вона прочитає ці рядки й відпише мені. Я писав їй безліч разів, проте так і не отримав відповіді, тож мені не пощастило зв’язатися з нею. Навіть зараз я думаю про неї та ділюся її історією як застереженням.

Селесто, якщо ви зараз читаєте ці рядки, надішліть мені листа ще раз. Я вам допоможу. Якщо ж ви не хочете продовжувати листування, просто знайте: не ви ведете власний бізнес у прірву, а ваші системи. Усе можна виправити.

Можливо, ви, шановний читачу, опинилися в аналогічній ситуації або (сподіваюся) у вас не так усе погано, проте ви намагаєтеся триматися на плаву, тиждень за тижнем крутячи колеса власного бізнесу.

У будь-якому разі, ви, імовірно, ще не відчули, що можете розслабитися чи вкладати менше часу та зусиль у власний бізнес. Чому?

Більшість підприємців, яких я знаю, роблять практично все. Навіть якщо надходить допомога, ми витрачаємо стільки ж часу, коли не більше, пояснюючи працівникам, як і що робити. А ми про це не повинні турбуватися взагалі. Ми працюємо понаднормово. Засиджуємося допізна. Працюємо ще більше — на вихідних, на свята. Ми не виконуємо зобов’язань перед сім’єю і пропускаємо посиденьки з друзями. Викладаємось іще більше, аніж раніше. Поспішаємо, женемо, нехтуємо здоровим сном.

Іронія в тому, що, навіть коли бізнес процвітає, ми однаково виснажені. Ми працюємо ще наполегливіше, якщо все добре, бо «хтозна, скільки це триватиме?». А можливості розвитку, за які потрібно хапатися, стратегічне мислення (таке важливе для стрімкого зростання), усе, що ми любимо робити, день у день відкладається, й наші ідеї згодом зникають у морі паперів та списків завдань і не мають шансів бути знайденими.

Ми гаруємо. Усі ми гаруємо. «Працюй іще більше!» — мантра як успішного, так і провального бізнесу. Працюй більше — мантра кожного підприємця, власника бізнесу, першокласного працівника чи просто людини, яка намагається втриматися на плаву. Хибне відчуття гордості за те, що працюєш довше, швидше чи важче, аніж інші, — проблема нашої індустрії. Замість пробігти марафон ми намагаємося виграти десять спринтів. Якщо нічого не змінити, такий стиль життя неминуче призведе до зриву. І до двостороннього запалення легень на додачу.

Можливо, вам це знайомо. Якщо так, хочу, щоб ви знали: ви такі не самі. Ви не єдиний підприємець, який вважає, що потрібно працювати більше. Виснажений і не впевнений, що зможе довго витримати такий темп роботи. Ви — не єдиний підприємець, який не може зрозуміти, чому всі поліпшення не вплинули на фінальний результат, не забезпечили більшої кількості клієнтів, не допомогли втримати працівників або ж просто не подарували хоч трішки більше дорогоцінного часу. Ви — не єдина людина, яка взяла до рук цю книжку, бо зрозуміла, що застрягла, що потребує відповідей і… сну. Як сказано у статті на сайті 20SomethingFinance.com, Сполучені Штати Америки — «розвинута нація, яка перепрацьовує найбільше у світі» (G. E. Miller, 2 січня 2018 року). Іронія в тому, що американці тепер на 400 % продуктивніші, ніж у 1950 році. Проте як наймані робітники ми працюємо більше і відпочиваємо менше, аніж службовці в інших країнах. Графік роботи підприємців чи власників бізнесу ще щільніший. А відпустка? Її в нас немає.

Почавши писати цю книжку, я поставив собі ключове запитання: чи може мій бізнес досягти запланованого розмаху, рівня прибутків та впливу, проте за однієї умови — щоб я не виконував усю роботу або не працював узагалі? Процес пошуку відповіді забрав у мене пів десятиліття. Я зробив це для себе, власників бізнесу та підприємців, яким допомагаю. Для вас.

Якщо ви не читали моїх попередніх книжок або не чули виступів, знайте: моя місія у житті — викорінити підприємницьку бідність. Я зобов’язуюся ніколи більше не допускати, щоб підприємці відчували нестачу: грошей, часу, життя. У своїй книжці «Прибуток понад усе»[2] я намагався побороти монстра, який доводив до відчаю більшість підприємців, — нестачу грошей. У цій книжці я допоможу вам подолати ще більшого монстра — брак часу. Ви знайдете справжні, дієві стратегії для налагодження ефективного бізнесу, якими користуюся не тільки я, а й багато інших підприємців та власників бізнесу.

Збільшити кількість годин у добі — не головне завдання, адже це жорсткий підхід до бізнес-операцій і, навіть якщо вдасться викроїти трішки часу, згодом ви однаково заповните його роботою. Наша мета — організаційна ефективність. Із цієї книжки ви дізнаєтеся, як просто, але дієво змінити власне мислення та щоденні дії, щоб автоматизувати бізнес. Я маю на увазі передбачувані результати, мій перетруджений друже! Я про справжній та стабільний розвиток, про успішну корпоративну культуру, про свободу робити те, що вдається найкраще і що подобається робити. А це, друже, єдиний спосіб побудувати справді успішний бізнес — звільнити час для роботи, яку справді вмієш і любиш виконувати.

Ми також звільнимо вас від важкої рутинної праці. Ми скоротимо непотрібні витрати вашого часу, тіла, розуму і… банківського рахунку.

Так, полегшити бізнес — можливо. Так, повернути ваш оптимізм на етапі зародження компанії — можливо. Так, розширити бізнес, не перепрацьовуючи й не відмовляючись від щастя, — можливо.

Усе, що потрібно, — припинити робити все підряд. Треба налаштувати бізнес так, щоб він працював без вас. Я маю на увазі, що ваш бізнес може працювати, як злагоджений механізм, котрим керує ефективна команда, що поділяє ваші цілі та цінності. Працювати чітко, як годинник.

Процес, описаний у цій книжці, — сміховинно простий. Ви не знайдете тут обхідних шляхів, фокусів чи банальних порад. Натомість зрозумієте, як виконувати найважливішу роботу й уникати непотрібної, а також бачити різницю між ними. (Так, я позичив уривок з молитви про смирення. У вас, перепрацьованих, може скластися враження, що безтурботність — недосяжна мета. Чорт забирай, зараз ви, певне, киваєте на знак згоди. Але дотримання описаних у цій книжці семи кроків допоможе вам знову стати безтурботним, приятелю!)

Життя — це про вплив, а не про години. На смертному одрі я питатиму себе: чи виконав свою місію в житті, чи відбулося моє становлення як особистості, чи справді служив іншим, чи глибоко та постійно виявляв любов до родини та друзів. Можу сміливо припустити, що ви цікавитиметеся саме цим.

Саме час приєднатися до «Клубу точного годинника». А якщо серйозно, розправте плечі та долучайтеся до нас, для початку — до нашого вебсайту: Clockwork.life[3], а згодом — десь на пляжі. Час повернутися до того, що любите, — у житті, роботі, бізнесі. Час легко та із задоволенням застосувати стратегії. Час збалансувати власне життя. Ця книжка допоможе. Моя щира вам обіцянка.

1 Ім’я змінено. (Тут і далі прим. авт., якщо не зазначено інше.)

2 Вийшла в українському перекладі у видавництві «Vivat», 2018 р. (Прим. пер.)

3 Щоб вам було простіше отримати всі безкоштовні ресурси, я створив сайт під назвою Clockwork.life. Усе, що вам потрібно, зокрема короткий посібник з використання, можна знайти на цьому сайті. Крім того, якщо ви хочете отримати професійну допомогу від незалежного консультанта, якого можна задіяти у власному бізнесі, у мене є невелика компанія, яка робить це на RunLikeClockwork.com. Зауважте, що Clockwork.life — не.com, а.life, тому що Clockwork Club — це спосіб життя. І RunLikeClockwork.com — це.com, оскільки наша компанія обслуговуватиме вашу компанію.

Розділ 1

Чому ваш бізнес (досі) стоїть

Як і більшість людей, народжених та вихованих у південних штатах, щоліта ми з дружиною збираємо дітей та їдемо до моєї сестри та її родини в гості на тиждень, щоб повеселитися на пляжах Нью-Джерсі. Ще кілька років тому наша поїздка на літніх канікулах мала вигляд приблизно такий: удень усі засмагали на пляжі, тоді, близько четвертої години, грали в ігри аж до заходу сонця, а десь о сьомій лягали спати.

Я рідко встигав на ці ігри і майже не бував на пляжі. Я працював. Постійно. Коли не завершував проєкт чи не проводив наради, намагався викроїти «кілька хвилин», щоб перевірити пошту. А коли нарешті приєднувався до всіх, думками залишався на роботі. Відтак постійно стресував і нервував родину.

Щороку я намагався покласти край цій звичці «роботопустки». У мене був такий самий план: виконати всю роботу наперед, щоб «от уже цього разу» насолоджуватися відпусткою і бути із сім’єю не тільки тілом, а й душею. А тоді, думав я, повернуся з відпустки, усю роботу буде виконано або майже виконано і я швидко відновлю звичний режим. Але цей план ніколи не спрацьовував. Усе ставалося зовсім не так, як я планував.

Останнього разу, коли я намагався довести, що справді можу здійснити план відпочинку, усе пішло шкереберть. Якраз пополудні у день нашого від’їзду в мого клієнта виникла проблема. Зараз я навіть не пригадаю, що ж там сталося, але тоді здавалося, що це важливо, тож я засидівся у пошуку розв’язання цієї проблеми до пізньої ночі. Я працював дуже довго, щоб закінчити роботу, перш ніж у клієнта виникне справжня криза.

Уже майже світало, коли я нарешті повернувся додому з роботи. Я спав три години, а тоді вирушив до Лонґ-Біч (якщо ви не з Нью-Джерсі, то, до вашого відома, Лонґ-Біч — справжнісінька берегова лінія, а не якась там вечірка). Перш ніж піти на пляж, я вирішив перевірити поштову скриньку, щоб «переконатися, що все гаразд». Аж ні. Тому решту дня я провів, телефонуючи комусь і надсилаючи листи. І навіть наступного дня, коли я нарешті потрапив на пляж, мене обсідали думки про роботу, а тіло благало про сон. Знову ж таки, я ніби був десь в іншому місці. Відпустка моєї родини також була зіпсована, тому що моє напруження поширювалося, як сигаретний дим у барі. Одна людина справді може зіпсувати повітря і веселу атмосферу.

Дружину добряче рознервували ці «роботонікули», тож якось пополудні вона випхала мене прогулятися пляжем і забрала мій телефон. Я дивився на будиночки біля пляжу і думав: «Але ж людям, які відпочивають у цих величезних особняках, якось удалося вирватися у справжню відпустку». Вони фінансово незалежні. Вони можуть взяти відпустку і не перейматися через роботу. Вони можуть насолоджуватися моментом, а потім повернутися до власного бізнесу, який і далі зростатиме та даватиме прибуток». Ось чого я прагнув.

Та варто було придивитися ближче, і виявилося, що всі ці люди сиділи на своїх верандах, несамовито бігаючи пальцями по клавіатурі ноутбуків. Я побачив людей, які сиділи на пляжі, тримаючи ноутбуки на колінах і хвилюючись, що піщинки потраплять на клавіатуру, поки вони намагатимуться повернути екран від сонця. Люди, що, як я собі думав, устигали все, насправді нічим не відрізнялися від мене. Усі вони працювали під час відпустки. Що, в біса, коїться?

На той час я запустив, а тоді продав один багатомільйонний бізнес приватній особі, а ще один — компанії «Fortune 500», написав дві книжки про бізнес, витратив значну частину року на розмови з тисячами підприємців про те, як швидко та органічно розвинути власну компанію. Складається враження, наче моє життя — казка, еге ж? Ви, певне, подумали, що відтоді я почав дотримуватися плану: відпочивати на відпочинку. Але постійний стрес через роботу під час іще однієї відпустки довів, що це не так. Геть не так.

Було очевидно: я точно не сам. І ви теж.

Рішення — це насправді не рішення

Я думав, що вилікувати трудоголізм можна більшою продуктивністю. Якщо я в рази швидше виконуватиму більші обсяги роботи, то знайду додатковий час для сім’ї, здоров’я, розваг та справ, які я люблю. У мене буде робота для душі.

Та я помилявся. На шляху до збільшення продуктивності я спробував усе: додатки Focus, методи Pomodoro^4, колективну роботу. Починати день о 4-й ранку. Закінчувати день о 4-й ранку. Записи на жовтих стікерах. Нотатки на телефоні. Переліки з п’яти пунктів. Списки всього. Знову записи на жовтих стікерах. Метод «не перерви ланцюжок» швидко перетворився на метод «прив’яжи себе ланцюгом до робочого місця». Байдуже, які методи чи техніки я спробував, наскільки продуктивним став, я й досі лягав у ліжко пізніше, ніж мав би, і прокидався раніше, ніж міг би, — ще й зі списком справ, який, здавалося, за ніч казковим чином збільшувався. Можливо, якусь роботу я виконував швидше, але точно не працював менше, якщо й не більше. Можливо, у багатьох маленьких проєктах я прогресував, але ще більше нових проєктів заповнювали простір навколо. Це був повний провал.

Якщо ви не спробували хоча б деякі з цих стратегій продуктивності, що їх я перевіряв на собі, наче неефективні дієти, то впевнений: у вас просто є ще один список. Уся індустрія побудована на бажанні робити більше і швидше. Подкасти, статті, книжки, групи і тренери, челенджі з продуктивності, календарі, журнали і програмне забезпечення. Ми просто з відчаю купуємо за чиєюсь рекомендацією дедалі більше продуктивних порад. Відчайдушно намагаємося збільшити компанію, працюючи швидше і більше, стараючись налагодити роботу і не з’їхати з глузду. Деякі експерти з продуктивності пропонують гру «часовий злам». Досліджуючи матеріали під час підготовки до написання цієї книжки, я познайомився з колишнім maven^5 продуктивності Крісом Вінфілдом. Він саме завершив один зі своїх відомих курсів з ефективності, де навчав приблизно двадцятьох бізнес-лідерів та професіоналів виконувати більші обсяги роботи у стислі терміни.

Ми зустрілися за горнятком кави у Нью-Йорку біля Лінкольн-центру, щоб він пояснив мені, що справді потрібно, щоб стати продуктивним. Я був готовий дізнатися секрет продуктивності, який мав звільнити мене від стресового життя. Я приїхав на сорок п’ять хвилин раніше. Просто не міг дочекатися розголошення секрету.

Кріс приїхав вчасно — цілком типово для експерта з продуктивності.

Коли ми обмінялися традиційними коментарями «тут справді смачна кава», Кріс подивився мені просто в очі:

— Продуктивність — лайно.

— Щоооо?! — вигукнув я, ледь не вихлюпнувши на себе горнятко запашної кави «Fazenda Santa». Я можу стати кавовим снобом (чи, як люблю казати, «зернолюбом»), якщо доводиться десь згаяти сорок п’ять хвилин перед зустріччю.

— Лайно, брате. Я роками навчав людей продуктивності, усі вони, і я теж, тепер працюють іще більше.

— Не розумію. Чому? — здивувався я.

― Тому що продуктивність заповнює все навколо. Продуктивність дає змогу тобі виконувати швидшими темпами більші обсяги роботи. І ключове слово тут — ти. Ти можеш виконувати більші обсяги, і, врешті, ти це й робиш, себто ти робиш усе. Навіть якщо ти передаєш роботу на аутсорс, рішення на аутсорсинг ти не передаш. Ти ставиш перед кимось одне завдання, а він натомість повертається до тебе з мільйоном запитань. У результаті тобі доводиться працювати ще більше.

Кріс вів далі:

— Кажу тобі, Майку: продуктивність шкодить багатьом людям. Я від неї просто вмираю, але я ж її проповідую. Тепер я намагаюся менше працювати, більше заробляти і жити нормальним життям.

Мозок. Вибухнув.

Виявилося, продуктивність не допомагає. Просто дає змогу виконувати більші обсяги роботи. Отже, мій пошук годинникової точності почався з фейкового Грааля!

Переосмислення закону Паркінсона

Ми обидва знаємо неймовірно продуктивних людей, які працюють по шістнадцять годин на день. Ми обидва дуже добре знаємо людей, які «зроблять усе, якщо на них тиснути». Можливо, ви — один із них. Колись таким був і я.

Мені знадобилося п’ятнадцять років, щоб це зрозуміти. Урешті я начепив почесний значок «Трудоголік». Я був почесним членом. Я був найшвидшим серед «розв’язати всі завдання компанії» в країні. (Що? Ось такі справи.)

У книжці «Прибуток понад усе» я процитував закон Паркінсона: «Попит на ресурс завжди зростає відповідно до пропозиції ресурсу»6. Ми витрачаємо всі часові та грошові ресурси, щоб завершити проєкт, ось чому більшість підприємців рідко отримують стільки ж, скільки їхні працівники. І це не кажучи про прибутки. Що більше грошей потрібно витратити, то більше ми, зрештою, і витрачаємо. Що більше часу в нас є, то більше часу ми витрачаємо на роботу. Ви зрозуміли.

Як це виправити? Дуже просто: скорочуйте ресурси, і ви обмежите їх використання. Наприклад, якщо ви отримуєте дохід, виділіть спочатку з нього прибуток і сховайте його (десь на віддаленому банківському рахунку), так у вас залишиться менше грошей для витрат. І знаєте що? Ви витрачатимете менше. Якщо у вас немає доступу до готівки, яку отримаєте з власного бізнесу, вам доведеться залучати менше коштів.

А якщо говорити про час, закон Паркінсона ще актуальніший. Скільки часу ви виділяєте на роботу, стільки й витрачаєте. Ночі, вихідні, відпустки — якщо ви вважаєте, що так треба, працюватимете весь цей час. Ось де провал продуктивності. Суть продуктивності — виконувати більші обсяги роботи в максимально стислі терміни. А от і суть проблеми: якщо ви переважно витрачаєте значний часовий ресурс на бізнес, то завжди знаходитимете, чим заповнити робочий час. Працюючи ще продуктивніше, ви тільки берете на себе більше роботи. Що більше ви на себе берете, то продуктивнішим доводиться бути. Розумієте, у чому пастка продуктивності?

Якщо ви працюєте так, як я чи більшість моїх знайомих підприємців, то зекономлений час використовуєте на роботу, як і сказав Кріс. Але не на роботу, яка вам до душі. Не на роботу, яка справді впливає на ваш бізнес. Ні. Ви виконуєте термінові справи.

Ви викладаєтеся на повну, а тоді беретеся до наступних завдань, і знову викладаєтесь на повну. І так, поки раптом не виникне якась іще терміновіша справа. Ви працюєте, як кінь, розуміючи: що більше встигаєте, то більше роботи з’являється.

Після знайомства з Крісом Вінфілдом я раптом збагнув: так, продуктивність важлива. Усім нам варто повчитися раціонально використовувати час. Бути непродуктивним — це наче грішити перед богами бізнесу (до того ж, якщо ви ніжитиметеся на дивані, поїдаючи чипси і цілісінький день переглядаючи рекламу тренажерів, бізнес не посунеться з місця). Та я усвідомив, що справжній Грааль — це організаційна ефективність. Продуктивність — це наче потрапити на стадіон. А організаційна ефективність — це класно вдарити бейсбольним м’ячем і заробити чимало балів.

Організаційна ефективність означає налаштувати всі механізми бізнесу на гармонійний лад. У цьому й полягає її основна перевага, адже ви скеровуєте ресурси компанії на злагоджену роботу, щоб досягти найкращих результатів. Організаційна ефективність — це використовувати найяскравіші таланти своєї команди (навіть якщо ця команда складається з однієї людини), щоб виконати найважливішу частину роботи. Тут ідеться про скерування ресурсів на виконання найважливішої роботи, а не про постійну метушню від одного термінового завдання до іншого. Не потрібно важко працювати — потрібно працювати з розумом.

Для багатьох із нас (надто багатьох) святкування двадцятої річниці відкриття бізнесу відбувається з усвідомленням, що всі ці двадцять років ми буквально виживали під гаслом «я зараз здохну». Але так не повинно бути. Ви — не сам. Таких, як ви, — мільйони. Я був таким, і от я тут, поруч із вами. Якщо бути відвертим, я й досі прогресую в цій темі, навіть пишучи ці рядки. Мені досі доводиться нагадувати собі, що потрібно працювати з розумом, а не гарувати. Так легко знову повірити у те, що магія продуктивності врятує твій день. Хоч який ваш вибір сьогодні, усе гаразд. Я знайшов вас. Ви — у парку. А тепер відкладіть сосиску з квашеною капустою і ступіть крок уперед, бідолашко. Ви здійсните найважливіший хоум-ран^7 у підприємницькому житті. Можете зробити селфі, тицяючи на зорі у небі, тому що ви тільки збираєтеся започаткувати власний бізнес і самого себе. Не поспішайте і гарно станьте в кадрі. Я почекаю.

То що ж ми змінимо? Ми змінимо систему навколо нас так, щоб не змінюватися самим (у будь-якому разі, й не вийшло б змінитися кардинально) та налаштуємо ці системи так, щоб спрямовувати наші природні нахили у правильне русло й отримувати бажані результати.

Частина рішення під назвою «годинникова точність» — це обмежити затрати часу, використати закон Паркінсона на власну користь. Але це лише частина рішення, вона не допоможе припинити бігати, як білка в колесі. Якщо у вас менше часу, доводиться вирішувати, куди цей час спрямовувати. Я не кажу про те, що треба робити більше у стислі терміни, я за те, щоб робити менше, щоб досягти більшого. Слід ставити перед собою та виконувати потрібну роботу, маючи обмежену кількість часу. Так само ваша команда повинна виконувати потрібну роботу, маючи обмежений ресурс часу.

Інакше кажучи, бізнес, який працює, наче добре налагоджений годинниковий механізм, — це про вибіркову ефективність, а не про високу продуктивність.

Обережна гра

Мій перший бізнес-коуч, Френк Мінутоло, пройшов зі мною три стартапи і дві покупки бізнесу, зокрема угоду з «Fortune 500». Френк вивів на ринок Сполучених Штатів японську «Konika» і розвинув її від стартапу до компанії вартістю 100 мільйонів доларів^8. Відійшовши від справ, він і далі йшов за покликом свого серця, тренуючи групу молодих підприємців. Я був щасливим тридцятим (здається) учнем, який зміг називати його своїм радником.

Я повік буду Френковим боржником, адже він дав мені мудру пораду. Я побудував свою книжку «План гарбуза»9 на простій стратегії швидкого органічного зростання, якою він зі мною поділився. Усе почалося з нашої першої зустрічі. Він провів з нашою командою чотири години, оцінюючи кожен аспект нашого бізнесу, а потім ми мали зустріч віч-на-віч.

Френк трохи схожий на Реджиса Філбіна^10, а говорить як хрещений батько.

— Майку, — сказав він мені, — треба розважливо поставитися до розширення власного бізнесу. Ти ж не хочеш вкласти туди всі зусилля, перебуваючи в стресі, щоб урешті нічого не отримати? Бо сидітимеш на пенсії в іржавому кріслі десь на газоні, з одним горіхом, що випинатиметься з шортів, і шкодуватимеш, що прожив таке складне життя.

Один горіх? Якого біса? Найдивніший прогноз, який я коли-небудь чув. Уявиш раз — і вже ніколи не забудеш.

Виявляється, яскравий опис прогнозів для твого вбогого клієнта, приправлений кричущими натяками на твої геніталії, — це стратегія продажу із шоковим ефектом. Того самого дня я запросив Френка до співпраці, а згодом він переконався, що мені вдасться уникнути такого жахливого майбутнього, і допоміг швидко розширити та продати дві компанії. Але це сталося лише через десять років нашої співпраці, тоді я нарешті зрозумів, що саме він намагався мені сказати. Страх може бути величезним каталізатором змін.

Якось пополудні я покликав Френка на обід до «Fuddruckers» і спитав, чому під час першої зустрічі він поділився зі мною такою химерною історією. Френк усміхнувся так, як зазвичай усміхаються старигани, коли сміх переходить у напад задухи.

— У цій історії, — пояснив Френк, — головне, що каменюка на дорозі — це ти. Проблемою стає те, що нам знайоме. Підприємці не відрізняються від інших людей, адже щось знайоме стає для нас комфортним. Підприємці й ти, Майку, гарують, як воли. І коли ви кажете «ненавиджу» чи «більше цього не робитиму», то говорите про те, що вам знайоме. А якщо ви до чогось звикли, хоч як гидко, легше і далі робити те саме. А робити те, що вам знайоме, — пряма дорога до того іржавого крісла на газоні й горіха, що випинатиметься з шортів. Моя мета — зробити тебе обачнішим щодо того, що ти вважаєш безпечним і звичним, але не боятися того, що може стати великим стрибком до чогось нового. Я хотів, щоб ти боявся стежки, якою йдеш. Я використав твій страх комфортного шляху, щоб провести тебе до некомфортного місця, де ти і маєш бути.

Переконання, що нам треба «працювати більше», «працювати важче», стає чимось до болю знайомим. Попри виснаження ситуація для нас цілком комфортна, відповідно ті самі проблеми потребують аналогічних розв’язань. Багатогодинна робота не потребує виходу із зони комфорту та вивчення чогось нового — і не дає волю егоїстичній потребі самоорганізовуватися.

Підприємці надто зручно почуваються у зоні труднощів, тож продовжують робити те саме, тільки б не виходити із цієї зони. Якщо хочете прибутковості та ефективності від свого бізнесу, припиніть робити те, що робите. Ви виконуєте роботу, працюєте за інших — робите те, що знаєте. Дуже зручно. Зупиніться.

Пастка виживання

Якщо ви читали інші мої книжки, певне, уже чули про пастку виживання. Я давно розповідаю про пастку виживання, проте щоразу повертаюся до цієї теми, адже, на превеликий жаль, у неї потрапляє більшість підприємців. Мало кому з нас удалося її уникнути. Пасткою виживання я називаю безконечну вервечку реагування на все, що трапляється у вашому бізнесі, — і не важливо, проблема це чи можливість. Головне — рухатися вперед. Чому пастка? Бо ми реагуємо на нагальне, а не на важливе, і дістаємо задоволення від розв’язування проблем. Ми отримуємо дозу адреналіну, заощаджуючи на всьому — рахунках, замовленнях, похвалах, бісових днях, адже тоді почуваємося так, наче бізнес розвивається, хоча насправді ми просто застрягли у вервечці реагування. Ми постійно бігаємо туди-сюди, намагаючись щось виправити чи заощадити. У результаті бізнес заносить спочатку праворуч, потім ліворуч, тоді відкидає назад, а потім штовхає вперед. Наш бізнес — це павутина неправильних вказівок, яка з роками заплутується дедалі більше, а все тому, що ми намагаємось вижити.

Пастка виживання — це жити сьогоденням, але не думати про завтра, робити те, що тобі знайоме, як застерігав Френк. Ми щасливі, що пережили цей день. Проте колись ми прокинемося й усвідомимо, що роками така стратегія не просувала наш бізнес ні на йоту, що наше намагання вижити — це пастка, яка повільно знищує наш бізнес і бажання ним займатися.

Сумно, проте ви побачите, що життя у пастці виживання призводить до жахливого «жити одним днем», швидких злетів, але не менш стрімких падінь — і все для того, щоб заробити копійчину. Будьмо відвертими, такий стиль життя — не для успішного бізнесмена, радше для осоромленого жигало. Я був таким. Я став залежним — брав запропоновану роботу і погоджувався на запропоновану ціну. Я займався проституцією власного бізнесу, щоб протриматися ще один день, а тоді продовжував у тому самому дусі, допоки мій бізнес і зовсім не вийшов з ладу.

Десять років тому я почав усе з нової сторінки, і зміни пішли нам на користь. Спочатку я сконцентрувався на прибутках, чим поділився з вами у книжці «Прибуток понад усе». А потім зосередився на топклієнтах, тож мій бізнес розвивався швидко та органічно. Сьогодні я вже на фінальній стадії перезавантаження власного життя, оскільки створив бізнес, який працює самостійно. І ви також це зробите.

У книжці «Прибуток понад усе» я виокремив невеликий розділ, що став зародженням цієї книжки. Стала прибутковість залежить від ефективності. Під час кризи ви не досягнете ефективності. Під час кризи ми намагаємося заробити гроші будь-якою ціною, навіть якщо доводиться уникати сплати податків чи продавати душу. Під час кризи пастка виживання стає принципом роботи, і так триває, допоки наша стратегія виживання не спричинить нову, ще глибшу кризу, яка налякає, чи, простіше кажучи, вижене нас, наляканих, з бізнесу.

Чи потрапила Селеста, власниця дошкільного закладу, про яку я згадував у вступі, у пастку виживання? Судячи з усього, так. Вона пережила найгіршу з усіх можливих пасток, у якій ви ніби почуваєтеся цілком комфортно, можливо, навіть усім якось керуєте. Можливо, навіть пишаєтесь цим. І яка різниця, що ви досі у пастці?

Пастка виживання стоїть на заваді розвитку бачення бізнесу й досягнення короткострокової або довгострокової мети. Ми ніби все розуміємо, картаємо себе за те, що не дивилися на п’ятирічний план упродовж семи років. Бачимо, як інші власники бізнесу запускають нові ініціативи чи трендову продукцію, і дивуємось, як вони знайшли час передбачити та зреагувати на зміни в індустрії (певне, у них є суперсила). Ми усвідомлюємо, що залишилися десь на задвірках інноваційних технологій та корпоративної культури. І прекрасно розуміємо: щоб вивести бізнес на вищий рівень, потрібно переглянути першооснови — ідеї та плани, а ще запал, який був у нас на початку створення бізнесу.

Пастки виживання уникнути важко, тому що бізнес постійно вимагає триматися на плаву. Проте я покажу вам, як усе-таки її уникнути і створити бізнес, що працюватиме самостійно, даючи змогу вам робити те, що хочете, у зручний для вас час. Попрацюймо над тим, щоб не працювати взагалі, гаразд?

Сім кроків до годинникової точності

У наступних семи розділах ми пройдемо кроки, які допоможуть вашому бізнесу працювати, як добре налагоджений годинниковий механізм. Якийсь крок може тривати довше, аніж інший, можливо, час від часу доведеться повертатися назад і більше працювати над певним кроком. Цей процес може потребувати двох днів або двох місяців, проте, пройшовши весь шлях, ви досягнете мети.

Аби бізнес процвітав і допомагав клієнтам, потрібно все реалізувати. Ця частина бізнесу називається Реалізація. Бізнес повинен спрямовувати зусилля людей та систем так, щоб вони доповнювали одне одного і розвивали цей бізнес. Це називається Розробка Бізнесу. Оскільки люди у вашій команді працюють пліч-о-пліч, їхня комунікація передбачає ухвалення Рішень та Розподіл (делегування) роботи, яку потрібно виконати. Правильний розподіл часу для Реалізації, ухвалення Рішень, Розробки та Розподілу (назвемо це мікс 4Р) відіграватимуть вирішальну роль у становленні бізнесу, який працюватиме самостійно.

Більшість мікропідприємств та малий бізнес витрачають забагато часу на Реалізацію. Уявіть підприємця, який працює самостійно і бігає навколо бізнесу, наче курка без голови, чи малий бізнес, де всі, і бос теж, працюють майже цілодобово, не виділяючи часу на планування. Головна мета точного, як годинниковий механізм, бізнесу — змістити вашу увагу на Розробку, щоб бізнес працював сам, допоки інші люди та ресурси опікуються Реалізацією. Аби втілити цей план, потрібно почати із себе і розібратися, скільки часу ви витрачаєте на Реалізацію (а для цього необхідно проаналізувати ваш мікс 4Р і мікс 4Р вашої компанії).

Як і з будь-якими проблемами чи можливостями в житті, якщо ви хочете щось поліпшити, потрібно почати з основ. Розібравшись із цим, ми точно зможемо повести компанію туди, де вона повинна бути. Оптимальний мікс 4Р — це коли 80 % часу в бізнесі витрачається на Реалізацію, 2 % — на ухвалення Рішень, 8 % — на Розподіл (делегування), а решта 10 % — на Розробку задля досягнення більшої ефективності, кращих результатів і зменшення затрат на процес. Байдуже, скільки у вас працівників — один, тисяча чи десь між тим, — оптимальний 4Р повинен залишатися незмінним.

Ось сім кроків, які допоможуть вашому бізнесу працювати самостійно.

1. Проаналізуйте мікс 4Р — визначте орієнтовні рівні Реалізації, ухвалення Рішень, Розподілу та Розробки, на яких працює ваш бізнес зараз. Бізнес годинникової точності балансує між виконанням роботи, управлінням ресурсами та постійним удосконаленням. Перший етап на шляху до автоматичного управління бізнесом — аналіз затрат часу, щоб зрозуміти, скільки часу ви виділяєте на кожну з цих чотирьох категорій. Коли дізнаємося результати аналізу, зможемо пристосувати вашу компанію до оптимального міксу 4Р.

2. Визначте корпоративну Бджолу-Королеву — головну функцію вашого бізнесу — як найбільшу детермінанту успіху компанії. У кожній компанії існує функція, що має вирішальне значення для успішності компанії. Саме тут поєднано таланти — ваші особисті та всієї команди. Усе залежить від того, що ви називаєте успіхом компанії. Я називаю це «функція Бджоли-Королеви», або ФБК. Якщо підтримувати цю функцію на сталому рівні, бізнес розвиватиметься, а якщо вповільнити чи зупинити — постраждає вся справа. Кожен бізнес має ФБК. Потрібно її визначити, задекларувати, а тоді зосередитися на розвитку цієї функції, розвиваючи в такий спосіб увесь бізнес. ФБК — це фактор процвітання вашого бізнесу, і саме вам вирішувати, яким він повинен бути.

3. Захищайте та виконуйте функцію Бджоли-Королеви — дайте змогу команді зберегти та забезпечити розвиток найбільшої детермінанти успіху компанії. ФБК — настільки важлива роль у бізнесі, що кожен працівник (навіть якщо він безпосередньо не залучений до ФБК) повинен знати, як захищати та працювати на її благо. У високоефективному бізнесі ФБК має найбільший пріоритет, тож системи вибудовуються так, щоб люди та ресурси працювали на неї безвідривно. Тільки коли ФБК у стійкій позиції, усі залучені до бізнесу люди можуть зосередитися на іншій важливій роботі (вона називається Першочергова Робота).

Кінець безкоштовного уривку. Щоби читати далі, придбайте, будь ласка, повну версію книги.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.