Харків

2021

2021

ISBN 978-966-982-568-1 (epub)

Жодну з частин даного видання

не можна копіювати або відтворювати в будь-якій формі

без письмового дозволу видавництва

Серія «Саморозвиток»

Ілюстрації Юлії Вус

В основі книжки — матеріали, що розміщуються на сайті Osvitoria.Media

Автори матеріалів: Катерина Кисельова, Оксана Лячинська, Аліна Мірошнікова, Олена Павлова, Олена Шарговська, Олена Юрченко

Електронна версія створена за виданням:

Як не збожеволіти від батьківства / уклад. ГС «Освіторія». — Х. : Віват, 2021. — 368 с. — (Серія «Саморозвиток», ISBN 978-966-942-827-1).

ISBN 978-966-982-568-1 (PDF)

ISBN 978-966-982-378-6

Ця книжка допоможе знайти відповіді на найпоширеніші запитання, які постають перед відповідальними батьками: як провести час із дитиною максимально корисно, як чути й розуміти її проблеми, допомогти у школі, дбати про здоров’я й безпеку, як «підсадити» дітей на книжки, а також як самим лишатися спокійними у вирі постійних переживань і страхів, батьківських чатів, підліткових бунтів та прагнень бути суперсучасними батьками.

УДК 37.018.1

© ГС «ОСВІТОРІЯ», укладання, 2020

© Вус Ю. Ю., ілюстрації, 2021

© ТОВ «Видавництво “Віват”», 2021

Висловлюємо вдячність усім, хто погодився дати коментарі для цієї книжки. Нам допомогли такі експерти: Марина Бабушкіна, Інна Білоусова, Юлія Борісова, Катерина Бурлаченко, Богдана Войтенко, Віра Волощенко, Катерина Гольцберг, Марія Гончаренко, Олена Гридасова, Сергій Данилов, Анастасія Дьякова, Алла Калініченко, Любов Коваленко, Андрій Козінчук, Лариса Кузнєцова, Олена Любченко, Ярина Михальонок, Олександр Надьожин, Маріанна Новаковська, Ірина Овчар, Альона Оленич, Ольга Печій, Юлія Прилежнюк, Ірина Рубіс, Наталя Сіліна, Олена Сіткарьова, Олена Тараріна, Петро Чорноморець, Олена Шамрай

Передмова

Скільки разів ви ставили собі питання: а чи достатньо я хороша мама чи тато? Так, це роблять усі, а деякі батьки — по кілька разів на день! До цього питання додається безліч інших. Як виховати дитину щасливою? Як подолати дитячі страхи? Як хвалити, але не перехвалити? Ростити дитину в любові та безпеці, але готовою до життєвих випробувань? Як говорити про складне? І як, нарешті, зводити до стоматолога без бою?

Авторська команда «Освіторія.Медіа» вже багато років пише про освіту та виховання дітей. Ненудно, професійно та емпатично. У цій книжці ви знайдете відповіді на багато «як?», а ще — на що я дуже сподіваюся — підтримку. Адже ми знаємо, що, окрім порад експертів, усім батькам іноді потрібне добре слово і… трішки розслабитись. Ми підібрали для вас наші найкращі матеріали, щоб ви ніколи не почувалися розгубленими у світі батьківства, адже він сповнений не лише тривог, а й пригод, радості та любові. Приємного прочитання та щасливого батьківства!

Зоя Литвин, голова Громадської спілки «Освіторія», засновниця «Освіторія.Медіа» та Новопечерської школи

Як не збожеволіти від батьківства

Як правильно Хвалити дитину

Карати дитину багатьом батькам складно і страшно, натомість хвалять дорослі зазвичай без вагань. Однак похвалою теж можна нашкодити. Щоб уникнути цього, потрібно використовувати кілька педагогічних прийомів.

Текст Аліни Мірошнікової, фахові поради дитячої психологині Олени Шамрай

Чим небезпечна дIя заради похвали

Навіть серед педагогів та психологів є такі, які вважають, що похвала — це противага покаранню. Такий собі метод батога і пряника. Дитина зробила те, що нам не подобається, — покарали. Вчинила так, як нам подобається, — похвалили.

Якщо похвала стає «пряником», тобто винагородою, дитина починає її прагнути. Здавалося б, це ж добре. Проте в будь-якій діяльності її відтепер цікавить не результат, а оцінка. Вона починає вимагати похвали за найменшу дрібницю, адже прагне позитиву, орієнтуватися змалечку на те, «що скажуть люди».

Не раджу радіти, що виросте чемна та слухняна дитина: у підлітковому віці, коли доведеться відокремити свою позицію від батьківської, такі діти орієнтуватимуться на компанію. Заради того, щоб бути крутим, дорослим або хоча б смішним в очах інших, підлітки, які звикли чекати на похвалу, підуть на будь-яке дивацтво і ризик, аби лише їх оцінили позитивно: заселфляться в небезпечних обставинах, спробують паркур, перебіжать дорогу на червоне.

Не треба жертв

Нерідко те, що подобається батькам, шкодить дитині, неприродне для неї. Похвала ж буває маніпуляцією, спонукає до жертв. Наприклад: «Молодець, тихенько сидиш, не бігаєш» (невитрачена енергія — це шкідливо), «Розумниця, з’їла все, тарілка чиста» (переїдання формує неправильні харчові звички). Тоді дитина не сприймає сигнали тіла й починає орієнтуватися на поведінку, яка сподобається іншим.

Те саме з рисами характеру. «Чемний хлопчик, розповів мені, що накоїв брат», «Добре, що кинула ті східні єдиноборства, ти ж дівчинка, маєш бути ніжною».

Недарма деякі видатні педагоги, зокрема Марія Монтессорі, вважали, що похвала взагалі шкідлива, мовляв, дитина має йти за цікавістю, бажанням щось творити — і лише від цього отримувати насолоду. Також у дитинстві важливо вчитися самостійно оцінювати результати.

Допоможе пояснення

Між крайнощами «хвалити якомога частіше» і «не хвалити» є компромісний варіант — пояснювати похвалу: замість однакового постійного «Молодець» розповідати, що саме і чому вдалося, які від цього у вас почуття.

Наприклад: «Ти намалював чудові квіти, так добре дібрав кольори — дуже яскраво і радісно, у мене аж настрій покращується, коли я на них дивлюся». Або ж: «Ти погладив нашу Кіті так лагідно й обережно, що вона не втекла, як завжди, а сама шию підставляє, їй приємно. І мені радісно це бачити».

Таким чином ви досягаєте відразу двох цілей: демонструєте, як вимірювати результат, і вчите орієнтуватися на емоції інших, а не схвалення чи просто увагу.

Водночас не потрібно казати те, чого немає, тим паче симулювати емоції, й краще не ділитися негативом, хіба що ви вмієте «загортати» конструктивні зауваження в гумористичну форму. Однак не допускайте сарказму.

Просто знайдіть щось, що можна відзначити, похваліть хоча б за спроби. Наприклад, так: «Ти надто голосно співаєш і дуже багато сил докладаєш. Певно, тебе чують і в Африці. А якщо робити це тихіше й потрапляти в ноти, буде ще краще!»

Хвалити вчинки чи якостi?

Це дискусійне питання. На думку одних спеціалістів, фокусуватися потрібно лише на діях («Молодець, правильно розв’язав задачу»). Інакше можна виховати зарозумілу людину із завищеною самооцінкою, яка вважає себе ліпшою від усіх на світі.

Інша група спеціалістів переконана: дії — це функції. Функція чайника — кип’ятити воду. Функція «гарного хлопчика» чи «гарної дівчинки» — приносити хороші оцінки, прибирати в кімнаті, красиво малювати. Недарма діти все частіше у творі «Портрет мами» замість «лагідна, добра, красива, усміхнена» пишуть «працює, купує мені те, що я хочу, грається зі мною, готує».

Таке зведення людини до функцій, тобто ставлення до неї як до речі матиме негативні наслідки в майбутньому. Адже хлопець чи дівчина шукатимуть коханих, орієнтуючись лише на певні параметри, «чим ця людина корисна для мене, і я — для неї», а зовсім не на стосунки та почуття.

На яку позицію пристати — вирішувати батькам.

Як не розпестити

Розпещують не добрі слова, а дії, наприклад виконання всіх забаганок. Відчувати ж власну значимість, вчитися любити себе дитина може лише орієнтуючись на ставлення до себе батьків.

Похвала не замінює проявів любові: ніжних поглядів і дотиків, погладжувань, поцілунків, обіймів, слів саме про любов, а не просто схвалення.

Зверніть увагу: «Я так люблю тебе, дитино. Ти для мене найкраща у світі» звучить зовсім інакше, ніж: «Ти — найкраща у світі».

Маленька людина формує свій образ з коментарів важливих для неї людей. Левову частину вона дізнається про себе, на жаль, із батьківської критики та сказаного спересердя. Тому похвали має бути не менше, а бажано — значно більше, ніж негативу.

Ще важливо, за що саме хвалити, адже це ще й своєрідне навіювання. Якщо хвалити винятково за розум, гарні оцінки, красиві малюнки, перемоги, отримаємо пихату людину, а якщо акцентувати увагу на доброті, турботі, допомозі, співчутті — товариську. Подумайте, що ви хочете виховати в дитині, і заохочуйте навіть найменші кроки в цьому напрямку.

Дев’ять правил, як робити комплiменти сину чи доньцi

1. Варто фіксувати нові етапи. Можна пропустити якісь успіхи дитини, але якщо вона освоїла нове вміння, це необхідно відзначити. Приміром, застібати ґудзики — не велике досягнення, але якщо малюк це зробив уперше, його потрібно похвалити.

2. Хваліть, коли є результат, а не під час процесу. Фраза на кшталт «Здається, тобі непогано вдається малювати. Мабуть, буде гарна квітка» навряд заохотить, радше тільки дратуватиме.

3. Порівнюйте з колишніми досягненнями самої дитини, а не з досягненнями інших.

4. Не застосовуйте похвалу як сарказм: «От молодець, найкращу вазу розбив!». Це розвиває недовіру до схвалення.

5. Не плутайте похвалу із хвастощами дитиною перед іншими. Розказуйте про її досягнення, якщо вона сама починає ділитися цим. Інакше дитина може відчути, що вона цінна лише коли чогось досягає, і хвилюватися: «А що, якщо я не зможу це повторити?».

6. Не знецінюйте власну похвалу. Не кажіть: «Ти молодець, але…» або ж «Я тебе, звісно, похвалила, але дивись, як інші діти…».

7. Не поспішайте кидати «Молодець», почекайте, доки син чи донька самі прийдуть, поглянуть з очікуванням. Деяким дітям хочеться спочатку насолодитися радістю і лише потім ділитися нею з іншими. Не позбавляйте дитину можливості самостійно порадіти успіхам.

8. Говоріть з відповідними емоціями, які легко зчитати за мімікою та жестами. Байдужа похвала зводить нанівець увесь вплив. Ще гірше, якщо ви роздратовані іншими людьми або попередньою поведінкою дитини, але розумієте, що за якесь досягнення потрібно похвалити, тож цідите крізь зуби: «Чудово!». Регулярне протиріччя між словами та невербальними жестами може болісно вдарити по психіці дитини.

9. «Правило бутерброда» для малюка не діє. Якщо зауваження «загорнути» у похвалу, дитина лише зневіриться у вашій щирості і щоразу, коли їй казатимуть приємне, чекатиме, а за що ж її хочуть насварити. У дорослому віці такі люди не можуть спокійно сприймати компліменти.

Як правильно карати дітей?

У різних культурах покарання сприймають по-різному. Сучасне європейське бачення цього питання переважно ліберальне. Проте не все так однозначно.

Текст Аліни Мірошнікової, фахові поради дитячої та сімейної психологині, гештальт-терапевтки Юлії Прилежнюк

Покарання чи помста?

Cпочатку з’ясуйте для себе, чого ви домагаєтеся покаранням. Здається, відповідь проста — не допустити повторення небажаної поведінки. Однак дуже часто те, що ми вважаємо покаранням, насправді — помста.

Якщо ви думаєте: «Хай інші діти бачать, що проступок братика / сестрички не залишився без покарання». Або ж: «Він так сильно вдарив хлопчика, нехай сам відчує, що це таке». І ще: «Кричав, що ненавидить мене? Добре, зараз він отримає “погану маму”». Усе це — не про покарання.

Бажання помсти виникає значно частіше, ніж ми можемо собі зізнатися. Діти іноді доводять до сказу. У цей момент хочеться задовольнити обурення і завдати шкоди винуватцю /винуватиці нашого дискомфорту. У самій думці нічого жахливого немає. Однак чи варто діяти?

Якщо батьків у момент розчулення чи радості спитати, чи хотіли б вони час від часу мститися дитині, навряд чи хтось відповість ствердно. А виховання це взагалі жодним чином не стосується. У критичній ситуації дорослі мають управляти гнівом і нічого не вирішувати в цей момент.

Покарання з виховною метою — це коли ви думаєте про вплив на саму дитину, а не про себе чи інших учасників ситуації.

Вiд непокори i до критичного мислення

Небажана поведінка — це порушення певних правил чи непокора батьківським наказам? Правил мають дотримуватися всі, зокрема й батьки. У таких настанов є логічні пояснення, хоча не завжди зрозумілі для дитини. «Тому що я так сказав», «Я вирішила, бо я мати», «Роби, як кажуть, бо ти живеш під нашим дахом» — це накази. Часто вони зручні лише для батьків. Наприклад: «Їж, що дають» (бо готувати інше немає часу), «Ці туфлі не тиснуть, потерпи» (бо дорогі та красиві, шкода міняти).

Звичка постійно порушувати правила потім заважатиме дитині адаптуватися в соціумі. Щодо непокори, то її доречність / недоречність залежить від цінностей у родині та від того, як розпоряджатися батьківською владою.

Є батьки, які понад усе хочуть виховати слухняну дитину. Одне з пояснень: у небезпечній ситуації, коли немає часу на довгі пояснення, якщо дитина слухається наказів без запитань, немов солдат, її легше захистити.

Утім варто усвідомлювати: таким чином не вдасться розвинути в дитині компетенцію, яку вчені вважають чи не найважливішою для сучасної людини, — критичне мислення.

Якщо в семирічному віці дитина не має шансу відстояти власну думку, підлітком вона підтакуватиме комусь з однолітків-лідерів замість того, щоб захищати свою позицію. Коли такого їй не бажаєте, забороніть собі карати дитину за непокору.

Але зважте, що є різниця між небажанням виконувати накази без пояснень і протестною поведінкою, коли дитина не вміє підкорятися навіть правилам гри.

Якщо у вас маленький лiдер

Буває, у дитини вже змалечку помітні лідерські якості, адже це багато в чому залежить від типу нервової системи. Така дитина хоче керувати батьками, нав’язує свої правила, усе прагне переробити по-своєму.

З маленькими лідерами потрібно домовлятися, пояснювати свої рішення, поважати їхні бажання та думки, але не йти на повідку, тобто не робити того, що шкодить інтересам інших, приміром мами й тата.

Це як у спорті: якщо дитина здатна до більших навантажень, варто їх вводити, але поступово та обережно. Навантаженням тут буде звичка думати про інших, відповідальність за вчинки. Якщо дитина в п’ять років кричить «Так нечесно!» та вказує, що кому робити, то вона вже здатна замислитися, як зробити «чесно» для всіх членів родини.

Наприклад: «Ти хочеш у розважальний центр, але сестричка захворіла й не може піти. Як зробити, щоб і тобі, і їй було добре?». І якщо відповіддю буде: «Лишаємося вдома, але потім сходимо двічі», треба виконати цю домовленість, інакше дитина втратить бажання шукати компроміс. Якщо ж дитина ще не здатна самостійно надати пропозиції, можна запропонувати їй варіанти, з яких вона має обрати. Наприклад: «Ти можеш піти з татом, а я залишуся з сестричкою. Або ж залишимося вдома, а потім всі сходимо двічі».

Чому шкодить виховання без покарань

Покарання — це частина реалій, де в батьків є влада над дитиною, а разом із нею —обов’язки та відповідальність. Однак влада підсвідомо тішить тих людей, які не мали іншого шансу «покерувати».

Можна передбачити, що покарання в них залежатимуть від настрою і навіть від бажання відігратися через негаразди, що не стосуються дитини. Такі покарання виявляться несправедливими. Зрозуміло, що це шкідливо.

Проте нині дедалі частіше бувають інші батьки — ті, яких влада лякає. «Я не маю права карати дитину! Це може травмувати її психічно та зруйнувати порозуміння між нами. Малюк буде плакати, а я цього не витримую», — так розмірковують вони.

Утім виховання зовсім без покарань теж шкідливе. Дитині, яка не знаходить вибудуваних дорослими кордонів, тривожно. Уявіть, що йдете хащами з крутими ярами та болотами. Кого б ви хотіли бачити поруч — розгубленого подорожнього, який чекає від вас на поради, чи досвідченого провідника з картою та знанням місцевості?

Так само дитині страшно на дорослій території, якщо її не знайомлять з обмеженнями, не вчать наслідків дій, дозволяють усі забаганки.

Як встановити вдома правила та покарання

Ось кілька рекомендацій, які допоможуть дитині дотримуватися правил і розуміти можливі наслідки своїх дій.

1. Встановіть чіткі та постійні правила. Дитина має знати, як їй поводитися щодо кожного пункту, що вважати порушенням і що за це буває.

2. Не можна вважати правилом те, що ви вигадали вже після проступку. Наприклад, радісна дитина не може зосередитися, тому що ви плануєте йти в гості. Однак в останню мить ви кажете: «Оскільки уроки не зроблені, залишаєшся вдома».

3. Система не працюватиме, якщо покарання щоразу інше або якщо правило дозволено порушувати, коли ви в доброму гуморі.

4. Найефективніший метод — після порушень настають природні наслідки. Приміром, якщо іграшка зламана, дитина має її полагодити, а не отримати таку саму. Якщо іграшки не зібрані до прогулянки, дитина має все скласти, і в неї залишиться менше часу на дитячий майданчик.

5. Правила мають ґрунтуватися на реалістичних очікуваннях. Зважайте на вік та темперамент дитини. Холерик не може цілий день тихо сидіти. Флегматик не може все робити швидко. Малюк не здатен тривалий час зосереджувати увагу на одному занятті або займатися чимось нудним, бо треба.

6. Бувають обставини, які зумовлюють поведінку: втома, голод, перші ознаки хвороби, нервове збудження. Молодший школяр може дратуватися, бо з кимось посварився, мав поганий день у школі, турбується щодо ситуації в сім’ї (сварок батьків, наприклад). Усе це не відміняє покарання, але відповідальність батьків — знайти причину та подбати про дитину, а не множити порушення. Скажімо, відправити до ліжка втомленого малюка, перш ніж він щось накоїть, а не ставити в куток.

7. Хваліть щоразу, коли дитині вдалося перебороти себе. Наприклад: «Тобі не хотілося робити уроки зараз, але ти зміг це зробити! Я тобою пишаюся».

8. Не можна карати за емоції. Коли розлючена дитина тупотить ногами або кричить «Ненавиджу!», чимало батьків теж сердяться, вважаючи це неприпустимим. Однак як можна висловлювати гнів у вашому домі? Бити подушку, жмакати папір, йти на вулицю? Якщо не дозволяти «випускати пар», то або постраждає здоров’я, або емоції вирвуться на волю в підлітковому віці.

9. Нехай дитина сама вибере: правильна поведінка чи покарання, не змушуйте силою. Наприклад: «Ти припиняєш битися або йдеш у іншу кімнату подумати над своєю поведінкою. Що ти вирішив?».

10. Коли вибираєте покарання, орієнтуйтеся на себе. Якщо хочеться чогось, що не можна (приміром, калорійну їжу під час дієти), як ви себе зупиняєте? Адаптуйте покарання до вікових особливостей: дошкільнят навіть у спокійному стані порівнюйте із собою під час сильних емоцій. Якщо ви в істериці, що вас заспокоїть, але не принизить? Оскільки чимало дорослих відповідає, що їх заспокоює час наодинці, то й сучасний тренд покарань — перерви, паузи. Можна попросити дитину, щоб вона трохи побула у своїй кімнаті без гаджетів.

11. У придуманих вами казках з улюбленими персонажами мають діяти правила, які гірше за все даються дитині. Однак розповідайте про позитив, а не про порушення та покарання.

Як розумно забороняти щось дітям

Батькам доводиться змалечку привчати дитину до певних обмежень, кордонів. Однак часто заборона може обернутися на погрозу чи образу дитини. Щоб уникнути крайнощів, батькам необхідно бути впевненими у своїх діях.

Текст Аліни Мірошнікової, фахові поради дитячої психологині Олени Шамрай

Чи можна виховувати без «не можна»

У Каліфорнії ще 50 років тому порівняли два стилі виховання. В одному дитсадку виховували дітей із родин, які вважали: треба якомога більше свободи, приймати синів і доньок такими, як вони є, щоб ті змалечку могли самореалізуватися. Тож і вихователі ні в чому їх не обмежували.

За контрольну групу взяли традиційний дитсадок із чіткими правилами поведінки, із заохоченнями та м’якими покараннями (ставлення в куток, відправлення на стілець порушників тощо). За три роки «вільні» діти, на подив учених, були менш радісними, більш тривожними, не вміли спілкуватися, майже не грали в групові ігри. Уседозволеність позбавляла їх орієнтирів. Діти почувалися так, немов на них переклали відповідальність за наслідки їхніх вчинків, тож вони не могли комфортно почуватися. Це давалося взнаки на їхньому емоційному стані, а також зменшувало ініціативність у спілкуванні (через побоювання зробити щось неправильно). Отже, «правила гри» повинні бути, і діти їх мають знати.

Якщо батьки не вводять заборон, замовчують помилки малечі й не дають їх виправити, виховують «кумирів родини», яким усе дозволено, все прощається та немає наслідків, вони стають згодом самовпевненими особами.

Таке підвищення самооцінки не на користь: людина несвідомо обманює себе та інших, подаючи себе як всесильну. Така людина вважає свої вміння та здібності кращими, ніж вони є насправді, дає обіцянки, яких не може дотриматися, часто намагається когось «врятувати». Наприклад, підбирає чимало бродячих кішок і собак, створюючи проблеми сусідам і членам сім’ї. Дитина, яка не знала обмежень, неминуче зіткнеться з ними в дорослому віці. Пробувати й помилятися, зізнаватися у власних поразках та неідеальності їй теж буде складно.

Впевненість, на противагу самовпевненості, завжди передбачає здорову самокритичність, здатність оцінювати свої вчинки, ресурси, брати на себе відповідальність. Отже, розумні заборони корисні для дитини.

Як забороняти розумно

Заборони не можуть слугувати тiльки вашим iнтересам

Усе починається ще з перших днів життя дитини. «Годуйте за розкладом, інакше малюк буде постійно “висіти на грудях”, мати буде виснажена без повноцінного відпочинку», — досі типова порада в пологових будинках. Вираховувати час годування та відмовляти в інший час геть усім дітям — помилка, яку робили ще наші батьки під впливом доктора Спока. Треба підходити індивідуально. Адже є чимало ослаблених дітей, тривожних, із хворобами травлення і таких, що не здатні активно висмоктувати норму з однієї спроби. Вони не можуть витримувати інтервали між годуваннями.

Інший приклад — не брати дитину на руки, не звертаючи уваги на її крики. Бо інакше повсякчас проситиметься на руки. І що? Мовляв, це розбещує, маля перетворюється на тирана, а головне — незручно. Дитина потребує емоційного контакту з матір’ю, ніжності, дотиків. Інакше вона виросте невпевненою в собі людиною з низьким емоційним інтелектом. До слова, діти Спока згадували про батька як про тирана, на якого вони були ображені все життя. Батьки певною мірою мають слідувати за дитиною в її бажаннях, настроях і захопленнях.

Заборона щось активно робити, грати, шуміти, коли батьки хочуть тиші та спокою, — теж не виховання, а шкода. Мовляв, піди пограй з гаджетами, кіно подивися. І в підсумку діти підсаджуються на комп’ютерні ігри та бездумний перегляд фільмів.

Заборон не може бути занадто багато

Ви можете заборонити дитині ноутбук та смартфон, не дозволяти гратися з небажаними друзями, вважати іграшки та ігри дурницями, не дозволяти гуляти без дорослих. Однак такі заборони лише розпалюють бажання. Згодом діти наздоганяють усе те, чого були позбавлені в дитинстві.

Дитина із сильним темпераментом у підлітковому віці прагнутиме порушити відразу всі батьківські заборони. Зі слабким — дійсно підкориться, але в підсумку батьки матимуть слухняну й абсолютно не готову до життя людину, адже вона не навчилася самостійності, за неї все вирішували. Коли йдеться про справді ризиковані речі (алкоголь, куріння, наркотики), потрібно не забороняти, а навчати протистояти спокусі, ефективно відповідати тим, хто пропонує щось подібне.

Забороняти i собi також

Чимало батьків скаржаться, що діти раз у раз порушують заборони, майже не запам’ятовують їх. Часто вони просто копіюють саме мам і тат, які кажуть одне, а роблять інше. Батьківський приклад — це фундамент виховання. Забороняєте дивитися мультики більше ніж пів години? Чудово, але якщо самі при цьому не відриваєтеся від монітора, дитина почне бунтувати — відкрито чи потайки. Боїтеся, що підліток почне смалити цигарки? Тоді краще й самі відмовтеся від куріння.

Ще приклад. Коли батьки конфліктують так, що родина починає розпадатися, дитина нерідко стає цапом-відбувайлом. Її сварять за те, що грубить, не поважає дорослих. Але що вона бачить? Як тато і мама сваряться, лають одне одного, знецінюють, тож втрачають у її очах авторитет. Як кажуть, почніть виховувати себе — і виховувати дітей не буде потреби.

Заборони не мають бути несподiваними та непослiдовними

Якщо один дорослий забороняє, а інший дозволяє, звісно, дитина буде вчитися лише одного — шукати лазівку. Однак ще менше батьки замислюються про те, що заборони мають бути правилами, а не свавіллям або виплеском емоцій.

Наприклад, дитина захоплено грається й покриває майже весь життєвий простір іграшками: тут у неї вокзал, а тут шпиталь, магазин на кухні, по коридору мчить поїзд. Батьки зазвичай милуються фантазією донечки / сина та дозволяють залишати все в такому вигляді на ніч. Проте хтось із них наступного дня приходить перевтомленим, з головним болем, якась машинка потрапляє під ногу, все дратує. І ось вже дитина чує крики та звинувачення, що вона влаштувала гармидер, потрібно зібрати все негайно, а надалі грати лише в одному кутку дитячої кімнати. Це не заборона — це сплеск емоцій.

Краще впоратися з роздратуванням без дитини, а згодом спокійно подумати, що саме ви хочете заборонити, наскільки це важливо для вас і для дитини, а потім вже виважено вводити нове правило. До речі, з іграшками можуть бути різні рішення: іноді варто заборонити гратися в усій квартирі, бо це заважає відпочивати бабусі чи маленькому братику, іноді — ввести правило, щоб дитина складала більшість іграшок до маминого чи татового повернення з роботи, а іноді — дозволити «будувати свої світи».

Заборони потрiбно доступно пояснювати

Так, є правила, які маленька дитина не може осягнути, але варто повторювати спрощені пояснення і силоміць утримувати від небезпечних речей. З віком дитина все зрозуміє. Скажімо, малюк не знає, що таке розетка та електрика, та можна пояснити, що в ній своєрідний вогонь, який робить дуже боляче. До певних правил необхідно просто «дорости». І маленькій дитині, і підлітку пояснювати варто один-два рази. Постійні розмови на цю тему ні до чого, часом це спроба дитини виправдатися та звільнитися від заборони. Надалі коротко нагадуйте: «Ми цього не робимо».

Як без стресу повернути дитину до школи після канікул

Повернутися до шкільного ритму після тривалих свят і канікул — непросто, але можливо: щоб мотивувати дітей знову думати про навчання, батькам потрібно враховувати особливості дитячого організму.

Текст Аліни Мірошнікової, фахові поради сімейної психологині Олени Любченко

Нормалiзуйте режим сну

Під час канікул дитина швидко відвикає від розпорядку дня. І старшокласникам, і молодшим школярам потрібно поступово повернутися до звичного режиму сну. Тим паче, що зима — важкий період для дитячого організму, який росте та розвивається. Організм отримує мало вітамінів, тому й прокидатися зранку не просто, потрібен додатковий час на розкачку.

Батькам варто пам’ятати, що школярам до 12 років необхідно спати не менше восьми, а то й усі дев’ять-десять годин. Якщо заняття у школі починаються о 9-й, то прокинутися потрібно о 7-й (за умови, що на збори та дорогу знадобиться дві години), а до ліжка йти не пізніше ніж о 10-й вечора. У графік необхідно «вписуватися» заздалегідь: хоча б за кілька днів до повернення в школу. Старшокласникам буде достатньо восьми годин сну.

У перші дні після канікул уважніше придивіться до самопочуття вашого школяра. Якщо бачите, що зранку він млявий, роздратований, додайте кілька годин сну і не пресуйте ранніми підйомами.

Буває таке, що молодші школярики починають ранок зі сльозами: «Хочу спати». Не тисніть і не сваріться з дитиною. Можна навіть один раз піти на поступки: «Гаразд, сьогодні ти набираєшся сил і робитимеш завдання вдома, але спати ляжеш на дві години раніше». До речі, першокласникам бажано дати додаткову годину денного сну.

Не iгноруйте прогулянки i спортивнi активностi

Уроки фізкультури та руханки на перервах — це обов’язкова частина дитячого розпорядку. Коли діти в холодну пору року сидять безвилазно вдома з гаджетами, настільними іграми та ТБ, вони втрачають фізичний тонус, внаслідок чого відчувають млявість у перші дні після канікул.

Дозвольте дитині гратися в рухливі ігри з друзями на вулиці, влаштовуйте спільні довгі прогулянки із сином чи донькою. Дитина має гуляти протягом дня, а також пів години перед сном незалежно від погодних умов. Добре, якщо маєте собаку, — завжди є необхідність вивести її на подвір’я. До того ж дітям подобається грати з тваринами.

Узимку багато можливостей для того, щоб рухатися із задоволенням: ковзанки (краще просто неба), катання на санях та лижах. Сходіть разом на боулінг, у квест-кімнати. Дитина буде в захваті й повернеться за парту в тонусі та повна сил.

Задовольнiть потребу в спiлкуваннi

Спілкування з однолітками у школі — така ж важлива частина навчання, як і уроки. Зустріч із друзями та ігри з однокласниками можуть стати хорошим стимулом, щоб легко повернутися до школи.

Після довгих канікул ви помітите, що дитина аж рветься гуляти з ровесниками. Не нервуйтесь і не забороняйте цього — дітям потрібно задовольнити потребу в спілкуванні. Поступово баланс навчання та розваг нормалізується.

Подбайте про здорове харчування

Навідайтеся до школи, щоб дізнатися, чим годують вашу дитину, а також чи встигає донька чи син поїсти під час великої перерви. Крім того, є сенс придбати для дитини новий яскравий контейнер для їжі і термос із зображенням улюбленого героя. Щодня давайте їй корисні перекуси: сухофрукти, банани, мандарини, хурму і навіть домашні бургери із цільнозернового хліба із сиром і шматочками овочів.

У термос наливайте смачні та корисні напої, які любить ваша дитина: какао, чай з імбиром, лимоном, обліпихою та медом. Це не тільки важливо для здоров’я та самопочуття, а й створить хороший настрій, що теж має значення після довгого періоду свят.

Не сварiть за оцiнки

Батькам не варто хвилюватися, що під час тривалих канікул дитина «все забула».

Якщо насправді призабула щось і приносить додому не найвищі оцінки протягом перших тижнів навчання — не дратуйтесь і не сваріть її. Краще порадійте за дитину: значить, вона дійсно добре відпочила.

Не тисніть із надмірним навантаженням у перші тижні. Доповнювати режим позашкільними гуртками та додатковими заняттями потрібно поступово і дозовано. Надмірні навантаження зараз не будуть ефективними. Курси іноземної мови, заняття з репетиторами теж зачекають. А ось спортом і музикою краще починати займатись одразу, якщо це подобається дитині. Найголовніше правило: частіше запитувати, чим вона справді цікавиться та захоплюється.

Складiть «мапу тижня»

Далеко не всі діти ладнають із плануванням. Дорослим, які звикли до багатофункціональності, часом складно це зрозуміти. Однак спробуйте і допоможіть вашому школяру / вашій школярці скласти розклад на день і тиждень. Не потрібно примусу — робіть це у формі забави.

Повісьте на видному місці «мапу тижня» з наліпками, стікерами і смайлами. Окрім шкільних занять, запишіть туди гуртки, спортивні активності та — обов’язково! — розваги: походи в кіно, в театр, у гості. Позначте на мапі-календарі дні народження друзів вашої дитини, а також майбутні поїздки та походи. Дітям зазвичай дуже подобаються такі календарі, і вони охоче дотримуються яскравого розкладу, який створили власноруч.

Вигадайте приємнi стимули

Важливо знайти для дитини додаткову мотивацію, щоб вона хотіла повернутися до школи після тривалої перерви. Для молодших школярів та учнів середньої школи таким стимулом може бути похід у канцелярський магазин: нові яскраві зошити, модні ручки й фломастери сприятимуть натхненню вчитися чи щонайменше бажанню писати або малювати.

Якщо ваша дитина — старшокласник/-ця, пам’ятайте, що він / вона піклується про зовнішність, навіть якщо не розповідає вам про це. Тому з підлітком доречно буде піти в магазин і купити новий одяг, який він / вона обере самостійно. Обновка — ще один стимул повернутись у школу.

Як мотивувати дитину робити домашку

Підрахувати, скільки здоров’я забирають у школярів та батьків «бої без правил» під гаслом «Виконай домашнє завдання», майже не реально. Одна сторона тисне, звинувачує, обіцяє всякі блага й загрожує карами, утримує за робочим столом. Друга — всіляко намагається ухилитися, втекти погуляти, всоте відпроситися поїсти. Так мало дорослих задоволені станом речей і не зітхають, коли вже дитина буде легко виконувати домашні завдання.

Текст Аліни Мірошнікової, фахові поради психоаналітикині Марії Гончаренко

Створiть умови

Важливо розібратися поетапно в тому, чому дитина не хоче сідати за уроки. Почніть із фізіологічних нюансів. Може, голодна чи втомлена? У неї некомфортне робоче місце? Зручність важливо проконтролювати батькам: дитина може вважати ідеальними м’яке крісло та завалений динозаврами робочий стіл, але порушений кровообіг і розфокусована увага не дають їй виконати завдання.

Враховуйте темперамент

Одні батьки вважають, що дитині потрібно відпочити після шкільного дня, інші — що гуляти й розважатися можна, коли все виконано, інакше школяр захопиться й про уроки забуде. Помилка в тому, що дорослі вирішують це на власний розсуд. Насправді найплідніший час у різних дітей різний, і його потрібно разом шукати. А якщо дитина вже закінчила початкову школу, то вона може й сама знаходити пікову працездатність. «Жайворонку» за біологічним годинником підійде виконання уроків рано-вранці, «сові» — після вечері.

Темперамент теж важливий. Холерика після шкільних занять варто відправити погуляти чи зайнятися спортом, щоб він виплеснув зайву енергію. Флегматику краще залишити більше часу на виконання завдань, щоб він міг займатися у звичній неквапливій манері. Меланхоліки швидко перевтомлюються, у них низька стресостійкість. Перед заняттями їм корисні тихі приємні заняття, відпочинок і навіть денний сон, а домашку для них краще розбити на невеликі підзавдання, після виконання яких робити перерви.

Приберiть спокуси

Вимкніть телефон, комп’ютер, телевізор. Самі не розмовляйте по мобільному, коли поруч, не працюйте на очах дитини з ноутбуком, щоб він не навівав їй думки про комп’ютерні ігри.

Бажано в цей час не починати цікавих домашніх справ, у яких школяр / школярка хотів би / хотіла б взяти участь: випічку чи перебирання одягу.

Не берiть на себе зайвого

Якщо на тілесному рівні все добре, проблеми варто шукати в настрої. І передусім… мами / тата. Складно домогтися від дитини продуктивності, якщо, займаючись із нею, ви роздратовані. Краще рідше перевіряти домашні завдання, але робити це в спокійному настрої.

Іноді батьки так зацікавлені в тому, щоб завдання були виконані швидше, що починають самі робити їх за дитину. Однак, якщо мама більше, ніж дитина, переймається уроками, мотивація дитини знижується.

Важливо не брати на себе відповідальність за домашні завдання дитини, інакше школяр так і буде думати, що це клопіт мами з татом. Усвідомте, що ви просто допомагаєте, а результат залежить не від вас. Якщо дитина зовсім не справляється, допоможе репетитор. Якщо вчитель незрозуміло викладає, у школярів є законне право отримати після уроків відповіді на запитання, попросити пояснення.

Позбавтеся синдрому «ексшколяра»

Кінець безкоштовного уривку. Щоби читати далі, придбайте, будь ласка, повну версію книги.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.