2021

ISBN 978-966-982-582-7 (epub)

Жодну з частин даного видання

не можна копіювати або відтворювати в будь-якій формі

без письмового дозволу видавництва

Серія «Світовий бестселер»

Уперше опубліковано Little, Brown and Company, New York, Boston, USA. Усі права застережено

Перекладено за виданням:

Brown, Peter. THE WILD ROBOT ESCAPES / Peter Brown. — New York, Boston : Hachette Book Group Inc. / Little, Brown and Company, 2018. — 288 p.

Переклад з англійської Світлани Орлової

Ілюстрації Пітера Брауна

Електронна версія створена за виданням:

Б87

Браун П.

Втеча дикого робота / Пітер Браун ; пер. з англ. С. Орлової. — Х. : Віват, 2020. — 288 с. : іл. — (Серія «Світовий бестселер», ISBN 978-617-690-445-8).

ISBN 978-966-982-188-1 (укр.)

ISBN 978-0-316-38204-5 (ам.)

Пригоди лише починаються… Ця дивовижна книжка є продовженням історії про унікальну роботку на ім’я Роз, яка навчилася мови тварин і стала матусею для гусеняти Яснодзьобика. Щойно Роз призвичаїлася до життя на дикому острові, як опинилася в пастці на фермі, що належить родині Шерифів. На неї знов чекають карколомні випробування: битва з торнадо й напад вовчої зграї. А ще вона знаходить нових друзів. Роз мріє повернутися на рідний острів, тож вирушає в небезпечну мандрівку. Разом із Яснодзьобиком вона долає лісові хащі, високі гори й морські простори. Проте в шумному місті роботка стикається з найстрашнішою загрозою — людьми…

Чи досягне Роз своєї мети? Чи здобуде омріяну волю?

УДК 821.111(73)

© Peter Brown, text and pictures, 2018

© David Caplan, design, 2018

© Hachette Book Group Inc., 2018

© ТОВ «Видавництво “Віват”», видання українською мовою, 2020

Присвячується диким місцинам майбутнього

Розділ 1. Місто

Наша історія розпочинається в місті з його вулицями й будинками, мостами та парками. Тут постійно ходять люди, їздять автівки, шугають літаки, тяжко працюють роботи.

Кружляла містом і вантажівка, що розвозила замовлення. Вона знала, куди їде і як саме туди дістатися. Спершу зупинилася біля будівельного майданчика й автоматично зняла з себе кілька ящиків. По тому рушила далі, звернула за ріг раз чи двічі і біля доків спустила ще кілька штук. Отак і їхала містом

збоку

вбік,

розвозячи ящики, аж поки викотилася на шосе.

Асфальтом курсували автівки, автобуси, фури. Вантажівка їхала собі, і поступово транспорту на дорозі меншало, будиночки ставали нижчими, а краєвид — зеленішим.

Попереду не було нічого, крім рівного шосе, тож вантажівка добряче розігналась, а краєвид перетворився на розмиту зелену пляму. Де-не-де в ній проблискувало щось сіре — це вантажівка проносилася повз місто. Так і мчала, стрімко проминаючи довгі мости, кулею пролітаючи крізь гірські тунелі, прослизаючи рівненькою смугою шосе. Зрештою вона почала вповільнюватися. З’їхала зі швидкісної смуги, приготувалася повернути — і скотилася на путівець.

І поїхала ланами повз паркани, а за нею хмарами здіймалася курява. У примарній далечині замайоріли довжелезні споруди. Повітря сповнилося важкого запаху ґрунту й худоби. Команди роботів методично обробляли засіяні лани, годували тварин і керували величезними сільськогосподарськими машинами.

З-за обрію поволі виринув пагорб. На самісінькому вершечку того пагорба короною вишикувалися дерева й білі будівлі. Чергова ферма. Але ця була меншою за інші, та й вигляд мала занедбаний. Перед нею стримів погнутий вказівник, що оголошував: «Ферма на пагорбі».

Колеса заскреготіли гравієм, і вантажівка посунула на під’їзну доріжку, що простувала до вершечка пагорба. Загальмувавши біля ґанку, машина скинула останнього ящика. І забралася геть.

Друже, чи здогадуєшся, що було всередині того контейнера? Якщо відповідь «робот», ти маєш рацію. Але то був не звичайний робот. То була РОЗЗУМ модуль-7134. Може, пригадуєш її минуле життя на віддаленому дикому острові? Тепер для Роз почалося нове життя.

Розділ 2. Ящик

Гав! Гав! Гав!

У будинку забрехав собака. Зашкрябав у двері. Урешті-решт ті відчинились, і сірко, вирвавшись надвір, кинувся сходами долі. За ним на поріг ступив вуйко.

Допоки собака обнюхував ящика зусібіч, вуйко повільно прошкутильгав до нього, звів гачки й відчинив. Відкинувши пакувальний пінопласт, розрізав мотузки, й ось вона — РОЗЗУМ модуль-7134. Її нерухоме тіло виблискувало у світлі вечірнього сонця.

Дядько нахилився й натиснув дуже важливу кнопку на потилиці робота.

Клац!

Розділ 3. Робот

Комп’ютерний розум роботки ввімкнувся, програми завантажились. Підвівшись, вона вибралася з контейнера і мовила:

— Вітаю, мене звати РОЗЗУМ модуль-7134, але ви можете звертатися до мене Роз. Допоки мої автоматичні системи активуються, я розповім вам про себе. Коли активацію моїх систем буде завершено, я зможу рухатися, спілкуватись і вчитися. Просто дайте мені якесь завдання, і я його виконаю. Поступово я винайду найліпші способи виконання ваших завдань, а отже, стану найкращим роботом. Коли ж ви не потребуватимете моєї допомоги, я перебуватиму осторонь, зберігаючись у чудовому, справному стані. Дякую, що приділили мені час. Тепер я цілком активована.

Розділ 4. Родина

— Вітаю тебе на моїй фермі, Роз. Я — містер Шериф. Тепер ти належиш мені.

Роз зміряла фермера блискучими очима й відповіла механічним голосом:

— Вітаю, містере Шериф.

— Мого друзяку звуть Оскар, — продовжив Шериф, почухавши сірка за вухом. — Очей він тобі не мулятиме, оскільки здебільшого дрімає в хаті.

— Здоров, Оскаре, — привіталася роботка.

На пиці сірка промайнуло щось на кшталт усмішки, і він радісно гавкнув.

Містер Шериф вивудив із кишені маленький планшет. Торкнувся екрана, і на ньому вигулькнула мапа «Ферми на пагорбі».

— Ось де ти, Роз… — Шериф указав на електронний сигнал роботки на мапі. — Ти працюватимеш на різних ділянках ферми. І тепер, коли тебе зареєстровано в системі, я завжди зможу побачити, де ти.

— Що я маю робити? — запитала Роз.

— Передусім віднеси ящика он до того гаража. Я залишу його тут, бо раптом доведеться повертати тебе на завод.

Вочевидь, Роз створена була для того, щоби виконувати команди: її тіло негайно взялося робити те, що наказали. Вона запхала до контейнера пакувальний матеріал і понесла до гаража.

А коли повернулася, містер Шериф спостерігав за шкільним автобусом, що курив путівцем. Урешті-решт автобус зупинився біля під’їзної доріжки, й Оскар із гавкотом кинувся до нього. З салону вистрибнули дівчинка й хлопчик, і автобус рушив далі. Діти були вбрані в шкільну форму, тому здавалися майже однаковими. Хіба що хлопчик був трохи вищим, а дівчинка мала довше волосся. Вони потюпали доріжкою, радісно зустріли сірка, аж тут помітили Роз.

— Робот! — зойкнула дівчинка.

— Час і нам уже мати свого, — зазначив хлопчик.

— Це реставрований, — пояснив батько. — Найдешевша модель, яку я знайшов, але фермер із нього вийде пристойний.

— А як його звуть? — поцікавилась дівчинка.

— Каже, що Роз.

— Це просто заводське ім’я, — скривився хлопчик. — Ми можемо назвати її як заманеться. Приміром… Фермобот!

— А мені подобається ім’я Роз, — не погодилася дівчинка.

— Мені теж, — кивнув містер Шериф. — Нехай лишається так, як є. Роз, познайомся з моєю донькою Джеєю і сином Джедом.

— Вітаю, Джеє і Джеде, — промовила роботка.

Діти перезирнулись і заусміхалися.

— А мої накази Роз виконуватиме? — запитав Джед.

— А мої? — додала Джея.

— Вона виконуватиме всі наші накази.

— Роз, наказую тобі зробити моє домашнє завдання! — проторохкотіла Джея.

— Не гайте її час на дурниці! — буркнув містер Шериф. — Роз тут, аби працювати на фермі, а не робити домашнє завдання. Зрозуміло?

Хлопчик і дівчинка закивали.

— А тепер наказую вам, діти, завести Оскара додому й узятися до уроків, — мовив містер Шериф. — Я маю показати Роз ферму.

Розділ 5. Ферма

Містер Шериф обернувся й гукнув:

— Сюди, Блукачу!

За мить із гаража викотився пікап. Зупинившись біля господаря й робота, він відчинив свої дверцята і впустив пасажирів досередини.

Блукач мав кермо, але містер Шериф усівся на заднє сидіння й дозволив пікапу їхати самостійно. Той провіз пасажирів доріжкою за будинком, перетнув задній двір, проминув дерева й живопліт і несподівано опинився поміж службових будівель. Різні за розміром і формою, всі вони мали білі стіни та сірі дахи і так щільно тулились одна до одної, що важко було сказати, де між ними межа. Деякі були заляпані брудом, декотрі діряві й з розхитаними дошками. У повітрі довкола них линув запах трави та гною.

Містер Шериф показав Роз кожну будівлю. Величезний хлів, приміщення для доїння, молочарню, гараж для техніки. До кожної з них ліпилися менші комірчини.

Коли оглядини було завершено, Блукач від’їхав од будівель і рушив пагорбом донизу, до широких фермерських ланів. Обабіч дороги тягнувся паркан, за яким стелилися пасовища з густою соковитою травою та нечисленними деревами. Пасовищем гуляли корови. Помахуючи хвостами й жуючи травичку, вони проводжали пікап очима. Якась навіть видала протяжне «му-у-у-у-у».

— Це молочна ферма, — пояснив містер Шериф, — тож корови тут королеви. Відтепер увесь твій світ обертатиметься навколо них. Зрозуміло?

— Зрозуміло, — відказала Роз, дивлячись на маленьке телятко, що витріщалося на неї.

Проминувши корів, вони проїхали повз тихий ставочок, птахів, мишей-полівок, джмелів і польові квіти, що скупчилися невеличкими жмутиками. Дорога розітнула шерегу дерев і вивела на поля для сівби, що скидалися на квадратові латки — гладенькі й укриті яскравими зеленими паростками.

На фермі вирувало життя, проте, вочевидь, вона знала й кращі часи. Де-не-де на ланах видніли клаптики бур’янів та голої землі. Тут і там стояла зламана сільськогосподарська техніка, громадилися купи металобрухту. Зусібіч на територію заповзав колючий чагарник.

Блукач доїхав до найвіддаленіших полів, де дорога робила невеличке коло, і заглушив двигун. Пасажири сиділи й дивилися на поля.

Ген-ген — десь там, де земля зустрічається з небом, — повільно проплив потяг і зник на півночі. І знову запала тиша.

— Ферма потребує допомоги, — нарешті озвався містер Шериф. — Вона належала кільком поколінням нашої родини, і я не хочу її втратити. Але працювати не можу: бач, яка в мене нога. Тому ти тут. Подейкують, роботи РОЗЗУМ здатні навчатись і виконувати майже будь-що. Тож тобі доведеться робити майже все на цій фермі.

— Я зрозуміла, — відгукнулася Роз.

— Ми давно вже маємо машини, — правив далі Шериф, — але в роботі не було потреби аж доти, доки не померла моя дружина.

На мить ці слова зависли в повітрі.

Урешті-решт тишу порушив ледь чутний гуркіт грому. Наближалася гроза. До сезону торнадо лишалося ще кілька місяців, але в полі небезпечною може бути навіть звичайнісінька громовиця.

— Їдьмо додому, — наказав Шериф.

Блукач завів двигун і рушив назад. Коли вони дісталися молочарні, задріботів дощ, і всі корови сховалися до хліва.

— Це тобі… — Містер Шериф передав Роз свій планшет. — Він контролює все обладнання на фермі й містить інформацію, потрібну тобі для роботи. Знаєш, як користуватися такою штукою?

— Так, знаю, — підтвердила Роз.

Доти вона ніколи не стикалася з чимось на кшталт комп’ютера, але підсвідомо розуміла, як із ним поводитися. Її ж бо створили саме для того, щоби працювати з різноманітною технікою.

— Сьогодні вивчай, а завтра ставай до роботи, — мовив містер Шериф. — Ночувати можеш у гаражі вкупі з іншими машинами.

— Може, мені варто піти до хліва, до корів? — запропонувала Роз. — Адже тепер увесь мій світ обертається довкола них.

Господар усміхнувся й відказав:

— Мені подобається напрямок твоїх думок, Роз.

Розділ 6. Чудовисько

Корови спокійнісінько жували сіно у своїх стійлах, коли раптом дебелі двері відчинились і знадвору до хліва запхалося механічне чудовисько. Прокрокувало центральним проходом (і його тупотіння відлунювало від склепінчастої стелі), знайшло собі місце в порожньому кутку і там, у затінку, стало як стій.

За стінами лютувала громовиця. Усі слухали, як періщить дощ, стогне вітер, розкочується грім. Опівночі негода пішла далі, лишивши по собі тихий стукіт крапель об дах. Таж хіба можна заснути, коли в кутку причаїлося чудовисько?! От корови й почали ледь чутно перемукуватися:

— Що робить чудовисько, га?

— Не ворушиться вже протягом кількох годин.

— Закладаюся, йому аж жижки трусяться зжерти нас, щойно ми поснемо!

Почувши таке жахливе припущення, корови одностайно охнули. Але стара корова на ім’я Аннабель спробувала заспокоїти коліжанок:

— Розслабтеся, подібні чудовиська були на попередній моїй фермі. Коровами вони не харчувалися. Відверто кажучи, вони взагалі нічого не їли.

— Якщо це чудовисько взагалі нічого не їло, воно, напевне, голодне як вовк! — тихенько вереснула така собі Тесс.

— Я бачила, як фермер катав це чудовисько на своїй автівці, — зауважила телиця Лілі. — Навряд він так учинив би, якби воно було небезпечним.

Ніхто не знав, що й думати про химерну істоту, яка припхалася до них.

— Схоже, чудовисько не шкідливе!

— Либонь, чудовисько не природне!

— Далебі, чудовисько рухається! Йой!

Корови замовкли, а чудовисько виступило з тіні й рушило до центру хліва. А потім зробило дещо неможливе. Дещо немислиме! Воно звернулося до корів мовою тварин:

— Я не чудовисько, я робот. Моє ім’я Роз.

Розділ 7. Історія робота

Корови не йняли віри, що це чудовисько, цей робот, ця машина щойно говорила з ними їхньою мовою. Витріщившись на Роз, вони засовались у стійлах і стали гадати, що ж вона втне далі.

А Роз учинила дуже просто. Розповіла правду. Отак, стоячи посеред хліва, поділилася з коровами своєю історією:

— Перший рік життя я провела на віддаленому дикому острові. Не знаю, як туди потрапила. Знаю лишень, що хотіла вижити. Тому й заповзялася досліджувати тамтешніх тварин — хотіла збагнути, як виживають вони. На диво, спостерігаючи за ними, я зрозуміла, що їхні звуки та рухи мають певний сенс! Я стала опановувати тваринячу мову і зрештою навчилася нею розмовляти, але звірі не бажали спілкуватися зі мною. Усе змінилося, коли я знайшла гусенятка-сироту. Бідоласі загрожувала смерть, тож я піклувалася про нього, дбала, як про власного сина. Назвала Яснодзьобиком.

Корови зашепотілись. А Роз продовжила:

— Побачивши, як я доглядаю Яснодзьобика, тварини прийняли мене. Відтоді я була вже не сама. У мене з’явилися друзі, родина й дім. Жилося мені пречудово, а потім… потім прибули роботи РЕКО. Прилетіли на блискучому білому літаку, щоб забрати мене, а коли я зчинила опір, страшенно розлютилися. Тварини захищали мене — хоробро бились і поламали РЕКО. Але на бойовищі мені завдали важких ушкоджень. Я потребувала ремонту, проте на острові майстерень катма. Тож тварини повантажили моє понівечене тіло до літака, і він поніс мене ген-ген від дому.

Пропхавши голову крізь ґрати, телиця Лілі запитала:

— А що сталося з Яснодзьобиком?

— Мій син кмітливий і дужий, до того ж має добру компанію, — відказала Роз. — Гадаю, з ним і без мене все буде добре.

— Куди тебе повезли? — поцікавилася Тесс.

— На той завод, де мене зробили. Керує ним команда роботів Збирачів. Коли я туди потрапила, мене принесли до кімнати, повної інших пошкоджених роботів. Деякі були геть поламані, і Збирачі одразу кудись відіслали їх. А тим, чий комп’ютерний мозок був справний, улаштували перевірку.

— Яку ще перевірку? — запитала Лілі.

— Просто ставили запитання. Цікавились, як ми зазнали пошкоджень і як відреагували б на певні непередбачені обставини. Просили визначити окремі звуки, пахощі та предмети. Якщо робот давав правильні відповіді, його лагодили. Інших знищували. Щоб вижити в дикій природі, мені довелося замаскувати тіло. А на заводі заради виживання я замаскувала душу. Удала з себе звичайнісінького робота. Нічого не казала ані про всиновлення гусеняти, ані про володіння мовою тварин, ані про опір РЕКО. Казала лише те, що потрібно для складання іспиту. І це спрацювало.

— От молодець, Роз! — вигукнула Тесс.

Корови заусміхалися.

— Збирачі вимкнули мене, а коли я отямилася, моє тіло було полагоджене. Власне, отямилася я вже тут, на фермі. І тепер, як усі ви, належу містерові Шерифу.

Коров’ячі посмішки зів’яли.

У хліву запанувала тиша.

А за мить її порушила Аннабель:

— Мене теж забрали від родини та друзів. Вони лишилися на фермі, де я народилась. Щодня згадую їх.

— Тяжко жити далеко від тих, кого любиш, — погодилася Роз.

— Знаєш, Роз, могло бути й гірше, — зауважила Тесс. — Принаймні, тут ми на природі.

— Так, могло бути й гірше! — Очі роботки засяяли яскравіше. — Але я тут у небезпеці. Якщо бодай одна людина дізнається, хто я насправді, мене знищать. Саме тому за першої-ліпшої нагоди я спробую втекти.

Розділ 8. Планшет

Кінець безкоштовного уривку. Щоби читати далі, придбайте, будь ласка, повну версію книги.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.

На жаль, цей розділ недоступний у безкоштовному уривку.